Inför sin mission begav sig den helige mannen till öknen
för att fasta och be, och för att söka vägledning.
Fader...
Var är du?
Fader...
Tala till mig.
Jag har vatten åt dig, Jesus.
Det är väl vad din mamma kallar dig?
Är det gott nog för Maria, så är det gott nog för mig.
Och vad kallar din far dig?
Jesus.
Hallå?
Jag söker vatten. Jag är villig att arbeta för det.
- Vad kan du hjälpa oss med? - Huset. Jag kan snickra och lägga sten.
- Vart ska du? - Till Jerusalem, men jag gick vilse.
- Varifrån kom du? - Jag har varit ett tag i öknen.
Varför då? Det finns ingenting där.
Hur är Jerusalem?
Smutsigt och korrupt.
Men även levande, väldigt levande.
- Har du en far? - Ja. Han är ute.
- Han lär fråga om jag erbjöd dig mat. - Det behövs inte.
Tack ska du ha.
Snälla, stanna. Vila dig ett tag.
Att tala med din far är som att tala med en sten.
Han upptas av små ting.
Formen av en daggdroppe, ljudet från rötter som tränger fram genom marken.
Allt är viktigare för honom är du.
Nej.
Min far älskar mig.
Han roas av dig.
Han älskar enbart sig själv.
Är du vilse?
Nej.
Är du en av de där predikarna
som söker något i öknen som de inte finner någon annanstans?
Hur länge har du varit här, helige man?
- Sen sista fullmånen. Kanske lite längre. - Ensam?
Nej. Ni är aldrig ensamma.
Någon ande eller något annat är alltid med er, inte sant?
Säg mig en sak du lärt dig här och jag ger dig husrum.
- Det behövs inte. - Snälla, det skulle glädja mig.
Människan klarar sig var som helst.
För att hon är en människa.
Bra.
Hjälp mig med den här.
Tack ska du ha.
- Vi behöver inte vänta på henne. - Ta inte illa upp, men jag fastar.
Vad är det?
Hon finner det lustigt att hon vill äta men inte kan...
...och att vår gäst som kan äta inte vill det.
Vad bygger ni där uppe?
Ett hus som jag kan bo i.
Min far vill att jag stannar här och hjälper honom bygga upp stället.
Är det vad du vill?
Vad är det du vill?
Jag vill åka till Jerusalem.
Och jag vill se havet. Och jag vill se fyren i Alexandria.
Vet din far om det?
Nej.
Varför berättar du inte det för honom?
Jag har sett Jerusalem.
Jag såg det från ett krön utan att min far visste.
Det glänste i solen. Jag längtade dit så mycket att jag ville skrika.
Jag vill inte ödsla min tid här.
Att ödsla sitt liv är en synd.
Jag vill lämna avtryck på världen.
Kom, helige man.
- Det behövs inte. Jag kan sova utanför. - Hon kommer inte att störa dig.
Rabbinen?
Jag har begått en hemsk synd.
Min son är inte min makes son.
Jag vill inte dö...
...och lämna efter mig denna lögn.
Jag vill inte att min son ska vara fast här för alltid.
Snälla, hjälp mig.
Under ditt liv som helig man, har du lärt dig något om läkekonst?
Botemedel är det enda som är värt att söka.
Mot smärta, mot lidande...
Resten är bara...
Den här gossen är duktig på att vårda sjuka.
Tyvärr har han erfarenhet av det.
Om han hade fötts någon annanstans, så hade det kunnat bli hans levebröd.
Vad ville du bli som pojke?
Jag ville föda upp boskap och bli slaktare, som min far.
Men han lärde inte mig något av det.
Han sa att det hade tagit honom åratal
att bemästra kunskaperna, så han vill inte bara ge bort dem.
"Envar sin egen lyckas smed." Jag har hört det tusentals gånger.
Han var en självisk man.
Och han dog ensam.
- Vad gör din far? - Be om tillåtelse att tilltala gästen.
Ingen fara. Vi talade lite i går.
Min far är snickare.
En smart man. En man som kan det kan alltid försörja sina barn.
Ville du också bli snickare när du var liten?
Dina goda intentioner är bortkastade här.
De behöver inte oss för att förstöra sina liv. Det gör de bra själva.
Vet du vad jag gör med dem?
Tvingar dem att se sina liv om och om igen. I evighet.
En sådan ilska.
Du är verkligen din fars son.
- Jag ska inte lägga mig i. Överraska mig. - Och om jag gör det, då?
En vadslagning?
Om du kan lösa den här härvan,
så att både modern, fadern och sonen blir nöjda
så lovar jag att hålla mig undan under hela hemresan.
- Och om jag misslyckas? - Misslyckandet är ett straff i sig.
Det är pappas ord.
Det räcker för i dag.
Bara en ursäkt för att skjuta upp din avfärd.
Du är rädd att gå vidare. Helt livrädd.
Du vet mycket väl att du är inte är redo.
Här.
Vilken del av fågeln kan inte flyga?
Det är en gåta. Vilken del av fågeln kan inte flyga?
Jag vet inte.
Dess skugga.
Kom du på den?
Den är bra.
Jag vill att pojken lär sig ett yrke.
Det finns nog för honom att lära sig här.
Vilket yrke han än vill lära sig.
Eller som du vill att han ska ha.
Kanske i Jerusalem.
Det är mina stora önskan.
Det krävs pengar för att han ska kunna komma igång.
Ingen vill ha honom som lärling utan att få betalt.
Åtminstone matpengar.
Det är omöjligt.
Du är...
...en stark...
...uppfinningsrik och god man.
Du kommer att finna en lösning.
Det vet jag.
Jag kan inte dö medan han är här.
Min far var 47 när han fick mig och min mor var 20.
Han hade en annan fru tidigare, men hon dog.
Och nu kommer även min mor att dö.
Min far säger att envar är sin lyckas smed.
Nej.
Vad har han gjort för att två fruar ska dö?
Ingenting.
Jag håller med dig.
Har du fru och barn?
Vill du ha det?
Man kan aldrig veta, eller hur?
- Har du någonsin seglat på en båt? - Det har jag.
- Är det läskigt? - Det kan vara skrämmande.
Men för det mesta är det spännande.
Min far seglade på en båt en gång.
Han hamnade mitt i en storm till havs. Han sa att det var en mardröm.
Allting utanför vår värld är skrämmande för honom.
Min far säger att vi inte kan ge oss av härifrån när min mor begravs.
Han säger att graven förbinder en till marken för alltid.
- Är jag självisk som inte vill bo här? - Nej.
Min far har bott här hela sitt liv.
Och han har levt som han har velat.
Men nu är det min tur. Män turas om.
Jag är ingen dålig son.
Det är jag inte.
Jag är ingen dålig son!
Rabbinen?
Det gör ont.
Jag vill att det ska ta slut.
Jag är inte rädd för döden.
Jag är bara rädd för att vara ensam när jag väl kommer dit.
Du kommer inte att vara ensam.
Ingen av oss är ensam.
Hitta bättre ord, Jesus. Du måste arbeta på det.
Intentionen är bra, men ofta är orden tomma och meningslösa.
Eller ännu bättre...
Hitta en handling.
Ja.
Handling framför ord. Alltid.
Annars tystnad.
Tror du att du är hans enda barn?
Det finns andra.
Nej.
Han har bara mig.
Se till din mor.
Talade pojken med dig när ni hämtade vatten?
Lite grand.
Jag kan inte prata med honom. Orden fastnar i halsen.
Jag pressar fram dem och de låter hårda.
Han tror nog att jag är arg på honom.
Han känner mig inte...
...och jag känner inte honom.
Har du några goda råd, helige man?
Prata om någonting som han är intresserad av.
Vad är han intresserad av?
Gåtor.
Han kommer på väldigt bra gåtor.
Jag gillar inte gåtor.
Du uppskattade det där stjärnfallet i går.
- Urtrist. - Lögnare.
Jag är en lögnare. Det är sant.
Jag har sett vartenda stjärnfall sen begynnelsen.
Varenda ljusgnista.
Jag har hört det sista andetaget av allt som levt.
- Ingenting är längre intressant. - Så inget förvånar dig? Inte någonting?
Upprepandet.
Det envisa, tradiga upprepandet av din fars plan förbryllar mig.
Samma liv som levs om och om igen.
Finns det ens en plan?
Allt måste bli något. Det måste utmynna i något, men i vad?
Och det är min svaghet.
Nyfikenhet.
Men jag stannar för alltid om så krävs, för att bevittna slutet.
Den sista solnedgången. Om det blir någon.
Kanske den dagen sent på eftermiddagen, bara sekunder ifrån,
vill han börja om allt på nytt igen, från början.
Han har gjort det förut. Återskapat och återberättat allt.
Med små skillnader av stor betydelse för honom.
En gren som kröks åt ett annat håll, ett ägg mer eller mindre i loppans bo.
Vilken självcentrerad, njutningslysten varelse han är, eller hur?
Dövstum. Omättlig.
Det förväntar han sig av dig.
Tror du att någon lär bry sig? Människan 1000 år framåt i tiden?
Hur är det att vara i hans närvaro?
Har han ett ansikte?
Nej.
Inget ansikte.
Det är något som sväljer en.
Det håller en samma medan det sliter en i stycken. Det är skrämmande.
Det får en att känna sig värdelös, och att man vill vara det.
Och samtidigt tro att man själv och han är en och samma...
Det är...
Det kan vara rätt så förvirrande.
Det är så jag minns det.
Han har inte tittat åt mitt håll på miljontals år.
- Din stolthet gjorde honom vred. - Jag är inte stolt. Det är jag inte.
Det är han som är stolt.
- Hur går det med vårt lilla vad? - Jag slår inte vad.
Bevare mig väl! Så klart inte.
- Vad? - Du har redan förutspått resultatet.
- Nej, inte alls. - Jo, det har du visst.
Generellt sett kan jag det,
men inte när det gäller dig och dina ting, inte alltid.
Jag kan berätta vad som skulle ha hänt om du hade kommit hit tidigare.
Vill du veta det?
Pojken skulle inte ha träffat dig.
Efter hans mors död försämras hans relation till sin far.
Han står ut i åratal i hopp om att hans far inte kommer att leva länge.
Till slut förgiftar han sin far och hängs för det.
Innan dess har pojken fått en son som blir kvar här.
Han älskar öknen som sin farfar.
Så hade det blivit denna gång.
I tidigare berättelser var det lite annorlunda.
Ibland fanns bara kärlek mellan fadern och sonen.
Det är så din far roar sig.
Nu är det din tur att bidra.
Kan du göra det bättre?
Varför bor du här?
För att öknen är skoningslös. Den tar bort ens fåfänga, ens illusioner,
och ger en möjligheten att se sig själv som man verkligen är.
Är det inte därför som du är här?
För att din gud talar högre här?
Gud talar till en var som helst bara man lyssnar.
Det jag sa om min son...
Det spelar ingen roll om vi inte pratar. Vi är inte kvinnor.
En far talar genom exempel.
Han är den bästa pojken i världen.
För snäll, till och med.
Ser du den utskjutande, plana klippan? Precis nedanför sprickan.
- Den rödaktiga klippan? - Ja, det är jaspis.
Jag vill ta en bit till marknaden.
- Jag delar vinsten med dig. - Det behövs inte.
Jag kan inte låta dig utföra mer arbete utan betalning.
Vill du inte ha pengarna, så ge dem till de fattiga.
Hur skulle du gå tillväga?
Det behövs tre personer. Två som firar ner den tredje.
Ja, just det. Du och jag firar ner pojken.
För att hacka loss stenen.
Och om det är vad jag tror, så tar jag hit arbetare som kan gräva djupt.
Det kan förändra vår livsväg.
I alla fall pojkens liv.
- Jag mår bättre. - Gör du det?
Bra. Det är bra.
Min mor hade det när hon var i min ålder.
Och sen blev hon bra igen.
Min far, mina systrar och jag
övernattade en gång i Jaffa.
Har jag berättat det här?
Berätta igen.
Min fars kusin inhyste oss vid hamnen.
Jag kunde knappt sova.
Med ljudet från stan.
Hundar som skällde.
Musik från ett bröllop.
Män som grälade.
En gris som togs till slakt.
En berusad kvinna som skrattade.
Och alla dofter.
Peppar, cederträ...
...garum.
Om du någonsin åker dit...
...så tänk på mig.
Ja, det lovar jag.
Jag tog henne till läkare, tog hit läkare till henne.
Trollkarlar, kvacksalvare. Jag har försökt med allt.
Hon kommer att dö, helige man. Det finns inget man kan göra åt det.
När hennes ögon sluts för sista gången...
...kommer vår värld att nå sitt slut för alltid.
Det är förbluffande, inte sant?
Att livet tar slut.
Ni kommer att ses igen.
Vi stannar här tillsammans och låter pojken åka.
Så får det bli.
Hur långt in i öknen kan man gå?
Bara halvvägs.
Sen går man ut.
Ta mig med dig när du åker. Jag kan låtsas vara din son.
- Det är trovärdigt, eller hur? - Visserligen, men det är ändå en lögn.
Men bara en vit lögn. Mina föräldrar skulle inte få höra det.
En lögn skadar den som säger den.
Du kan adoptera mig. Då är det inte en lögn.
Romarna gör det hela tiden, adopterar varandra.
Har du hittat det du sökte här ute?
Ja, det har jag.
Vad sökte du?
En plats där jag fick tänka och be i fred.
En plats där jag fick blicka inåt och finna mig själv.
Jag vandrar också där ute.
Ibland när jag är där ute kommer känslan krypande inom mig...
...att jag är allting, och att allting är jag.
Att jag alltid kommer att leva. För alltid.
Och jag vet att det är fåfängt att känna så.
Jag skäms att jag känner så.
Lite vin, helige man?
Nej, tack.
Gossen min...
Du är ett lätt byte.
För att du är svag.
- Hur mår din mor? - Bättre. Hon tror att kommer att gå över.
Ta med kniven, gosse.
För säkerhets skull.
Skulle jag ha släntrat efter,
så hade min far agat mig under fotsulorna.
Kom!
Jag är starkare än tio män
och jag är längre än tio män, men en pojke kan bära mig.
Vad är jag för något?
Det är en gåta.
Jag är starkare än tio män.
Jag är längre än tio män och en pojke kan bära mig.
Vad är jag för något?
Ett rep.
Ett rep är svaret.
Kom.
Kom!
Ser du klippan där? Den helige mannen och jag firar ner dig.
Du behöver bara hugga loss en bit och sen drar vi upp dig.
Nej.
Jag vägrar gå ner.
Du ska göra det.
- Du vet att jag är rädd för höjder. - Precis därför ska du göra det.
- Jag vägrar! Jag går inte ner dit! - Våga inte säga emot mig.
Han vet att jag har höjdskräck. Vilken far tvingar en till det?
Snälla, släpp honom. Jag går ner. Jag kan göra det.
Jag går ner själv.
Är det möjligt? Klarar du och pojken att hålla repet?
Ja.
Min gosse, skär loss dig från repet!
Du med, helige man.
Jag kommer att dra ner er om jag halkar igen.
Vad är det?
Vad sa du? Vad är det?
Jag vill inte att min mor ser honom så här.
Han ser så mycket mindre ut nu, visst gör han?
Du är en bra son.
Din son älskar dig.
Han är din son och han älskar dig.
Ska jag bara gå härifrån nu?
Som om jag aldrig mött dem förut?
Som om de inte betydde något för mig?
Mor!
Gå.
Snälla, gå.
Går jag utan hans välsignelse, så överlever jag inte natten.
Pojken behöver faderns tillåtelse för att bli man.
Visst är det perverst?
Älska Gud över allt annat.
Älska livet.
Visa mig hans öde. Visa mig det nu!
Du hade kunnat dra upp fadern och sju tyngre män om du hade velat.
Nej. Hon är min!
Vem i helvete tror du att du är?
Nu räcker det för mig.
Du trodde väl inte att jag skulle gå med dig hela vägen.
Varför just här?
Mina fötter värker.
Jag kommer till dig i slutet.
Och ger du mig ett tecken, så hjälper jag dig ner och du kan stanna.
Hälsa gamlingen från mig.
.:: Först på www.hounddawgs.org ::.